På hytta, sommeren 78
Se hit, inn i kameraet.
Fingrene vekk!
Alex, hold deg fast!
Langsomt og forsiktig settes kolossen på utskytingsrampen.
Resultatet av et stort samarbeids- prosjekt settes her på prøve.
Etter prinsippet kvalitet formidlet -
-Der er han! - av alle til alle.
Jeg er klar til å ta fatt på reisen med romskipet SOJUS 31 -
- som medlem av det internasjonale mannskapet.
26. august, 1978 var vi i verdensklasse.
Sigmund Jähn, borger av DDR, var første tysker i verdensrommet.
Den dagen begynte det å gå nedover med familien vår.
Dette er Deres ektemanns tredje reise til et kapitalistisk land.
Han måtte erstatte sin sjef, prof. Klinger.
-Har Deres mann Deres kontakter i Vest? -Nei.
Fru Kerner, hvordan vil De beskrive ekteskapet Deres?
Har mannen Deres snakket om republikkflukt?
Har han snakket med Dem om det?
...min dypeste takknemlighet -
- til sentralkomiteen i det sovjetiske kommunistpartiet.
Ut! La meg være i fred!
Mens Sigmund Jähn representerte DDR i verdensrommet, -
- var far opptatt med å knulle - - sin nye klassefiende-venninne.
Han kom aldri tilbake.
Mor ble så deprimert at hun sluttet å snakke.
Hun snakket ikke mer. Hverken med oss eller andre.
Vær så snill, mamma. Kom tilbake. Det er så kjedelig hos fru Schäfer.
Mamma, jeg er glad i deg!
Ole Lukkøye har vennet seg til forholdene i rommet.
Men den største overraskelsen for oss, -
- var at han og Mascha ble så gode venner.
Vi har til og med holdt kosmisk bryllup. Om noen minutter -
- vil Ole Lukkøye og Mascha vende tilbake til Jorden.
Kjære barn, jeg håper dere har kunnet se dette hjemme.
Etter åtte uker, kom mor hjem, helt forvandlet.
-Overraskelse! -Kjære barn!
Min Alex, min lille kosmonaut.
Solidaritet med Mozambique
Pionerparken våren 1979.
Vi snakket ikke mer om far.
Fra nå av var mor gift med vårt sosialistiske fedreland.
Vårt land er ikke bare bygder og byer.
Siden forholdet ikke var seksuelt, hadde hun mye energi til overs -
- for oss barn og den sosialistiske hverdagen.
...gresset på engen, avlingen på marken, -
- fuglene på himmelen, og dyrene...
Mor ble forkjemper for sosiale fremskritt -
- og aktivist i kampen mot livets mange små urettferdigheter.
-Vi overfører fra prisutdelingen. -Nå begynner det.
Arbeidere og kontorister, kunstnere og pensjonister -
- kom i dag til Berlin for å motta landets høyeste utmerkelser.
-Der er du, mamma! -...gullmedalje som anerkjennelse -
- for særlige bidrag til vårt sosialistiske samfunn.
Kvelden før nasjonaldagen pleier partiets sentralkomité -
- på tradisjonelt vis å ære fremstående borgere.
Etter lang tids trening, har dagen endelig kommet.
Jeg, Alex Kerner, blir den andre tysker som drar ut i rommet, -
- lengre enn noen før meg. -Oppskyting!
Jeg så for meg hvordan jeg skulle utforske rommet til menneskenes beste.
Se ned på planeten vår og stolt vinke til min mor.
Klart for avgang!
10 år senere, 7. oktober 1989
DDR hadde 40-års jubileum. Jeg hadde fri fra jobben som TV-reparatør.
Jeg følte meg på høyden av min manndomskraft.
DDR 40 år.
Det lå forandringer i lufta, -
- da en overdimensjonert hær ga sin siste forestilling utenfor huset vårt.
Hva er det?
En jente spør etter deg. Skal jeg be henne gå?
-Hvilken jente? -Aner ikke, men ganske søt.
Har du nå sovet med klærne på igjen?
Hvor er besøket mitt?
Hun heter Paula. Hun er din date, som avtalt.
-Å nei. -Å jo, lillebror.
-Kan ikke eks'en din passe henne? -Han har vakt i dag.
...disse produktene. Kvinner i en viss alder -
- hverken kan eller vil gå med sånne truser som dere selger.
Befolkningen i DDR består ikke bare av unge isprinsesser -
- og slanke kamerater. Punktum. -Bra!
-Er du ennå her? Det har begynt. -Som vi hører.
Du må skynde deg. Kanskje siste gangen med gjengen.
Hvor er Paula? Sover hun?
-Kanskje jeg ser moren din på TV i dag. -Fra "Palasset".
Innbydelse. Kanskje om du bruker lupe.
Jeg vet ikke en gang om jeg går. Alle partitoppene er der.
Jeg kjenner ingen der.
Men jeg skulle gjerne sett Gorbatsjov på nært hold.
-De feirer seg selv, de gamle dustene. -Du trenger ikke å se på.
-Ser du ikke hva som skjer? -Hva vil du gjøre? Stikke av?
Ingen ting forandrer seg om alle stikker av. Fortsett.
Det holder ikke -
- at litt kraftige kvinnelige arbeidere og bønder -
- skal straffes på denne måten av våre moteskapere -
- i republikkens 40. år. Med sosialistisk hilsen -
- Hanna Schäfer."
Om kvelden 7. oktober 1989 møttes hundretalls mennesker på kveldstur -
- og demonstrerte for retten til å gå tur uten at Muren står i veien.
Pressefrihet!
Host det opp.
Gikk det bra?
Takk.
Det er enda mer politi der borte.
Ja, ja.
Om du tar T-banen, kan du ennå rekke det.
Hva heter du?
-Hold opp! -Pass deg!
Der er min mor! Der er min mor, for faen!
Slipp meg, din kødd. Min mor ligger på...
-Alexander Kerner? -Ja.
Din mor.
Hva feiler det mor?
-Hva er det? -Hjerteinfarkt.
Gjenopplivningen kom noe sent. Hun er i koma.
-Når kan jeg snakke med henne? -Alex, mamma er i koma!
Vi vet ikke om hun våkner igjen.
Kan du høre meg, mamma?
Du må våkne.
Men mamma sov bare videre.
I sin lange, dype søvn -
- gikk hun i bane som en satellitt rundt vår lille planet -
- og enda mindre republikk.
9. partikongress har innvilget Erich Honeckers ønske -
- om å trekke seg av helsegrunner, -
- og takker ham for hans politiske livsverk.
I søvnen visste hun ikke om Honeckers avskjed -
- som generalsekretær i SED og formann i Ministerrådet i DDR.
Berlin: I kveld falt muren.
Mor sov seg gjennom den klassiske konserten foran Vest-Berlins rådhus -
- og begynnelsen på en svær og unik fornyelseskampanje.
Opp med portene!
Ut med STASI!
Mor sov gjennom den første åpningen mot Vest.
Hun gikk glipp av mitt første besøk i Vest, og visse "kameraters" -
- ustoppelige forsøk på å beskytte "arbeidere og bønder".
Hun gikk også glipp av mine første kulturelle oppdagelser i et nytt land.
Unnskyld.
Hun kunne ikke delta i det første frie valget.
Hun sov da Ariane ga opp økonomistudiene...
Takk for at du valgte Burger King.
...og fikk sin første praktiske erfaring med pengesirkulasjon.
Hun slapp å se Arianes nye elsker flytte inn, -
- Rainer, klassefiende" og gatekjøkkensjef.
Soveromsmøblene skal i kjellerboden.
Hun gikk glipp av vestlig- gjøringen av vår leilighet på 69 kvm.
Det som er merket med rødt, settes ut til søppelavhenting.
Hun gikk glipp av Rainers begeistring for orientalske skikker.
Ikke engang mine hormonutbrudd ved synet av velskapte legger -
- fikk henne ut av koma.
Pokker!
-Hva driver du med? -Ikke noe... Dryppet...
I sine mørke drømmer gikk hun også glipp av Laras ankomst, -
- den yndige sykepleier- studenten fra Sovjetunionen.
-Du igjen. -Hallo.
Jeg var bekymret for deg.
De arresterte meg.
Mamma sov gjennom kapitalismens triumfer.
Vaktskifte!
Og mine velkoordinerte besøk.
Vet du hva jeg har lagt merke til?
Ved godt humør har hun utslått hår.
Ved dårlig humør er det satt opp.
Hun biter negler når legene går visitten.
Har hun ikke et pent smil?
Hun opplevde ikke at alle "arbeiderheltene" mistet jobben.
TV-verkstedet der jeg jobbet, ble stengt.
Jeg var sistemann og slo av lyset.
Så kom oppsvinget. Som medlem av et øst-vest lag dro jeg tidlig nytte av -
- gjenforeningen og pyntet landskapet med parabolantenner.
-Alexander Kerner. -Her.
Kom hit, ikke vær sjenert.
Hei.
Oppfør dere nå, jenter.
Knut Vogel!
Hei, mamma. Dr. Wagner sa vi skulle snakke til deg.
Siden jeg ikke kan komme selv, tenkte jeg dette kunne gå.
Klokka er fem. De fleste legene er ferdige, og du får endelig litt ro.
Søster Lara, som nettopp har stelt deg, har også gått.
Hadde du sett henne, ville du nok ha våknet.
Ariane sier hei. Hun synes dette er teit, men du kjenner henne.
Hun er hos Paula, som får tenner og griner.
Mor sov gjennom min stadige fremgang hos Lara.
Etter 4 tidlige og 35 sene vakter kom vårt første romantiske stevnemøte.
For et bråk!
Vår russisk-lærer var fra Minsk og veide et tonn.
Og det er alt du vet om russiske kvinner.
Forandringens vind feide over ruinene av DDR.
Sommeren kom, og Berlin var verdens vakreste sted.
Vi følte vi var verdens midtpunkt hvor det endelig skjedde noe.
Og vi lot oss villig drive med.
Så synd at hun går glipp av alt dette.
Kanskje det er best slik.
Alt hun har trodd på, er borte på et par måneder.
Hva med faren din?
Han var lege.
Han rømte til Vesten. Vi hørte aldri fra ham igjen.
Fremtiden lå i våre hender. Uviss, men lovende.
Hallo, XTV, vi vil bare...
-Hallo. Interessert i parabol-TV? -Ingen penger?
Hei, liker du fotball? Da har vi noe til deg.
Hallo, XTV.
Vi er fra XTV, Interessert i parabol?
Vietnam 1 og 2 og en vietnamesisk sportskanal.
For fotball-VM.
-For fremtiden. -For oss!
Kamerat.
I øyeblikket er det en bijobb.
En dag ... skal jeg lage skikkelige spillefilmer.
For samme selskap.
Jeg skal vise deg noe.
Dette jobber jeg med. Se her.
Så du det?
Nå!
Det berømte klippet med beinet fra "2001".
Kaken er romskipet.
-Så du det nå? -Ja.
Genialt.
I juni 1990 var DDRs grenser ikke mer verd.
Og mor sov videre.
Jeg fulgte et "kameratordtak".
"Vi løser problemene under marsjen fremover."
Mamma!
Hører du meg?
Et mirakel at hun våknet, men hun er kanskje ikke som før.
Hva mener du?
Enkelte kjenner ikke en gang sine egne barn. Amnesi.
Hukommelsestap.
Unnskyld.
Hun kan bli forvirret, og blande gammelt og nytt.
Sanseforstyrrelser, forsinkede reaksjoner, vi vet ikke hvor stor -
- hjerneskaden er. Det fins lang liste over mulige problemer.
Jeg beklager meget, men livet er ennå i fare.
Jeg kan ikke gi dere mye håp om at hun overlever de neste ukene.
Men...
-Kan vi ta henne med hjem? -Utelukket.
Det er best for henne å bli her. Enklere for dere også.
Hun overlever ikke et nytt infarkt.
Hun må beskyttes mot enhver form for sinnsbevegelse.
Det vil være livstruende.
Og dette?
Vil ikke dette gi sinnsbevegelse? Mor vet ikke at Muren har falt.
Her finner hun fort ut.
Barnebarnet ditt.
Hva skjedde?
-Du falt om. -For 8 måneder siden.
8 måneder siden?
Jeg husker ikke noe.
Det er vanlig. Det kommer tilbake.
-Du må være tålmodig. -Og ... hva skjedde?
-Det var... -Det var i oktober.
Du skulle visst ut og handle. Det var lang kø, og så varmt...
-Du falt bare om. -I oktober?
En svært varm oktober.
Og så da?
Du lå i koma.
Jeg vil hjem.
Det skal du. Vi skal feire bursdagen din som vanlig.
-Alex, dette er galskap. -Vi lovet henne det.
Hun er svært syk! De kan ta bedre vare på henne her.
Vær nå for en gangs skyld realistisk!
Vær det selv. Sett at hun må dele rom med noen!
Eller om noen glemmer seg. Her finner hun det fort ut.
Hun vil ikke overleve det.
Alt dette må vekk.
-Er de gamle gardinene i kjelleren? -Dette mener du ikke.
-Det er boret hull i veggen! -Så smart!
Vi får bare henge dem opp.
Kan noen fortelle meg hva som skjer?
-Kan du ikke tenke deg det? -Tenke hva da?
Du må flytte ut. Eller skal mor bo i kjelleren?
Jeg har betalt for 5 mnd. For hele leiligheten!
47,80 mark! I Vest ville det ikke dekket telefonregningen!
-Og her venter man 10 år på telefon! -Du kan ikke...
Rommet må være som da hun forlot det!
Legen sier hun må holde sengen, ikke sant?
Så det er bare dette rommet. Når hun er bedre, får vi se.
Du hørt ikke hva legen sa. Hun kan...
For tre måneder siden ville du koble henne fra!
Det kan ikke sammenlignes.
Hva vil du si? At du sluttet på skolen for å selge hamburgere?
"Takk for at du valgte Burger King."
-9. etasje? -Ja.
-Heisen? -I ustand.
-Faen! -Det kan du si.
Livet mitt var totalt forandret, og dagen da mor skulle komme hjem -
- rykket mot oss som en russisk panservogn.
-Mine klær! -Ikke dine. Klesinnsamlingen.
Se på den dritten vi brukte å gå i.
Undertegn her.
Fysioterapeuten kommer tre ganger i uka. Spørsmål?
Hun drar på eget ansvar. Du vet hva jeg mener om dette.
-Hvor er den andre legen? -Dr Wagner har flyttet til Düsseldorf.
Jeg skjønner. Og når drar du? Og du foreleser om ansvarlighet!
Legg deg ned et øyeblikk.
-Hvorfor det. -Vær så snill. Gjør det.
Om hun får et nytt attakk: Korte, harde slag mot brystet.
-Forsiktig, hun må ikke våkne. -OK, sjef.
Ariane og jeg lager en timeplan. Og så er det fysioterapeuten også.
En av oss er alltid der. Vi klarer dette.
De fleste DDR-borgere har allerede skaffet seg D-mark.
Vekslingsfristen er to uker, så man må skynde seg.
Som Gorbatsjov sa... "Livet straffer dem som..."
Unnskyld! Kan du dempe lyden? Hun må ha ro.
-Skal du ikke presentere meg? -Jo visst. Dette er Lara.
Hei, Lara.
Slipp meg frem.
Hei, Christiane!
Alex, hva er det som foregår?
-Her er ingenting forandret. -Hvorfor skulle det være det?
Om du kjeder deg, kan du høre på båndene.
Radioen virker ikke.
-Men jeg skal ordne det. -Alex?
Godt å vite at jeg ikke er alene.
Da far...
Da han plutselig dro...
Jeg trodde ikke jeg skulle overleve det.
Jeg har aldri fortalt dette.
Jeg tenkte på å ta mitt eget liv.
Men du besøkte meg hver dag.
-Du fortalte om skolen, om Sigmund Jähn. -Oppfattet du det?
Jeg beklager alt bryet...
-Kan ikke en gang gå på do alene. -Mamma, ikke vær lei deg.
Det viktigste er at du blir frisk.
Jeg skal gjøre mitt beste.
Nå må du hvile.
Jeg går og handler, men Ariane er her.
Jeg har så lyst på sylteagurker fra Spreewald. Kan du ta med noen til meg?
Ingen problemer.
Trodde jeg iallfall.
I juli 1990 var butikkene i vårt sosialistiske fedreland tomme.
Ekte penger strømmet inn fra landet bak Muren.
Mens de fleste av våre borgere sto i kø foran bankene, -
- tålmodige som alltid, lette vi febrilsk etter mors bankbok.
Vårt vesle samfunn ble oversvømt av D-mark.
Halleluja, halleluja, D-mark.
Vekslingskursen var 2-1. Og Tyskland vant, 1-0.
-Mocca Fix? -Har vi ikke lenger.
-Fillinchen knekkebrød? -Ikke på lager mer.
-Spreewald sylteagurker? -Hvor har du gjemt deg?
Vi har D-mark nå. Og du spør etter Mocca Fix og Fillinchen?
Over natten hadde den dystre nærbutikken blitt et forbrukerparadis.
-Som kunde var jeg konge. -Fra Nederland.
God dag, hr. Ganzke.
Dette har de altså drevet oss til. Å rote i søpla.
Hr Ganzke? Du har vel ikke tilfeldigvis sylteagurker fra Spreewald?
-Hva? -Sylteagurker fra Spreewald.
Beklager unge mann. Jeg er arbeidsledig selv.
Et tomt glass ville vært nok.
-Jeg tenkte presentere Rainer for mamma. -Senere. La oss ikke overvelde henne.
Kanskje du har rett.
De hadde ikke Spreewald-agurker.
-Dessverre. -Gjør ikke noe. Disse er også gode.
Dere trenger ikke å holde øye med meg hele tiden.
-Jeg liker ikke det. -Mamma...
Nei, jeg mener det.
Sett inn TV'en. Da klarer jeg meg selv.
-For anstrengende for deg. -Hvorfor kan jeg ikke se TV?
Vi skal spørre legen.
Mamma, vi må snakke med deg.
Det er nemlig slik at...
-Vi ville spørre deg... -Vi trenger fullmakt til kontoen din.
Hva er i veien?
-Trenger dere penger? -Nei.
Det er bare... Du kan jo ikke gå i banken selv.
Så det ville vært best, -
- om du skrev under på denne.
Helst nå.
Kan det ikke vente?
Det er noe dere ikke forteller meg.
-Har det hendt noe? Har dere gjeld? -Du må stole på oss.
Før jeg undertegner en fullmakt, må jeg vite hvorfor.
Greit.
Det skulle være en overraskelse, men...
Det kom et brev. Fra fabrikken.
-Vi kan hente Trabanten vår. -Etter bare tre år?
Det er derfor vi trenger pengene.
Dere tror vel ikke jeg har pengene mine i banken?
Jeg har gjemt dem.
Hvor da?
Det har jeg glemt.
-Helt vekk. -Tenk, mamma!
Far er visst sein i dag?
Mamma...
Ikke vær urolig. Du blir snart bedre.
Snart skal vi feire bursdagen din. Som alltid.
Sammen med naboene. Det har vi jo alltid gjort.
Ser kamerat Ganzke på vestlig TV?
Kamerat Ganzke er forelsket, -
- i en pensjonert dame fra München som han traff på ferie i Ungarn.
-Partilojaliteten har tatt litt skade. -Å...
Ja.
Er du ferdig?
-Beklager, jeg er sein igjen. -Der oppe. Til og med balkong.
Siden folk sluttet å komme tilbake fra ferie i Ungarn, -
- er det blitt lettere å finne leilighet her.
Det er ledige boliger overalt som venter på at vi skal overta.
Han dro til Vesten i fjor. En kollega fortalte meg det.
-Jøss, den virker! -Jøss, Tempo-bønner!
Og Globus grønne erter!
Det er ikke sant! Mocca Fix Gull. Jeg som har lett overalt!
Kan jeg få disse?
Jeg må gå.
Sov videre.
Hei, mamma.
-Travelt? -Jeg må på jobb.
-Alex, husk TV'en. -Vi snakker om det senere.
Og bursdagen min. Du må be Klapprath. Kanskje noen av elevene.
Som om ikke sylteagurkene var nok. Nå vil hun ha TV.
-Hva skal jeg gjøre? -Ja. "Houston, vi har et problem."
-Og så? -Jeg tenkte du hadde en idé.
Jeg mente signalstyrken.
-Nå? -Nei.
-Det varte ikke lenge. -Det er semifinalene.
-Jeg ser den heller hos Pollnick. -Bare gå!
Tilhengerne er i strålende humør. Corner for England.
-Unnskyld, er det Spreewald-agurker? -Nei, fra Nederland.
-Vis henne repriser. -Hva da?
-Gamle øst-programmer på video. -Nyheter fra i fjor? Det merker hun.
Tviler jeg på. Samme dritten hele tiden.
Og jeg har ikke en gang videospiller.
Hva er stillingen?
Franz Beckenbauer og Rudi Völler. De klarer nesten ikke å se på.
Tyskland er i finalen!
Mens Verdensuret på Alexanderplatz raste mot mors bursdag, -
- bidro en ball til å forene vårt ennå splittede samfunn, -
- og til å samle det som hørte sammen.
Og jeg gjorde alt for å gjenopplive -
- DDR i full størrelse i mors rom, slik det en gang var.
-Er kryssordet løst? -Uberørt som en jomfru.
Flott. Jeg tar alle sammen.
Den også.
Datteren min har mistet jobben også. Takk og farvel.
Og dette har vi slitt for i 40 år! De har lagt ned TV-balletten også.
-Gjør du ikke annet enn å se på TV? -For å komme tilbake til mor.
Problemet er at hun ikke vet at Muren er borte.
Hun har bursdag neste uke. Hun vil gjerne at dere kommer.
Sikkert at dere skjønner nå? Pass på så dere ikke glemmer noe.
-Når får vi de 20 markene? -Først må jobben gjøres.
De første gjestene var klare. Noen trengte å overtales, -
- fordi mange av mors tidligere kolleger hadde "pensjonert" seg.
F. eks Dr. Klapprath, fhv. rektor og en høyt respektert "folkets lærer".
Vi var alle verdifulle mennesker.
Ikke sant, Alex?
Jeg beundret din mor. Hun var en glimrende pedagog -
- og et fint menneske. -Derfor ble hun støtt ut i kulden.
Noen av kameratene i kollektivet syntes hun var for ... idealistisk.
Etter at faren din...
Med all respekt for hennes idealisme, men...
Skolehverdagen kan være problematisk.
Så dere droppet henne bare...
Du skylder henne så pass.
-Du er transportleder. Husker du det? -I øst, mener du?
Ja visst. Du er innkjøper for en "Mitropa"-restaurant.
Skriv det ned. Du gikk på Jurij Gagarin-skolen.
-Gruppeleder for Ungpionerene. -Gruppe hva?
Gruppeleder.
Ikke plastbleier til ungen. Det er å gå for langt!
-Skjønner du? -Gruppeleder...
Tretti episoder av "I objektivet", ti av "Den sorte kanal" -
- seks av det varieté-programmet og fire "En dag i Vest".
Takket være statsarkivet og din venn, Denis.
-Hva gjør du nede på gulvet? -Kobler TV-antennen, så du kan se TV.
Takk Gud for fotball-VM.
Tiden er inne for å levere paraboler til Øst-Tyskland.
OK, har du det? La oss gå til fase 3.
-Hva var det? -Sikkert forstyrrelser. Det skjer.
God aften og velkommen til "I objektivet".
Alvorlige provokasjoner på grensen.
DDR protesterer overfor den vest-tyske regjering.
DDR, supermakt innen mikroteknologi. Ifølge utenlandsk presse...
Verden går videre, og jeg føler meg så nytteløs.
Kan du ikke sette en lapp på oppslagstavla?
De som har problemer, kan komme til meg. Jeg kan skrive brev på senga.
Jeg vet ikke... Du må ikke overanstrenge deg.
Hei, Alex. Allerede?
-Vil du ha en slurk? -Faen også.
Ja, faen! Helvetes dritt!
Jeg føler meg dårlig.
Mens mange høylytt feiret den forventede fotballseieren, -
- gjenlød mors soverom av fortiden.